Detta har hänt...
- Är du Emmas mamma? - Ja.
Vad gör du här?
Jag har nåt åt Emma som inte angår dig.
Jag måste ge Emma en sak, pappan låter mig inte träffa henne.
Kan du ge det till henne?
Nej, det kan jag inte.
Det är lustigt, du och jag, att vi är här och är lyckliga.
Det är som en film, men det är ingen film.
När ett barn upplever trauma,
skapar de andra personer som kan hantera det bättre.
Hon vill inte att jag pratar med dig.
Varför vill du inte att han talar för sig själv?
För det finns saker som han inte behöver komma ihåg,
och jag har försökt väldigt hårt att få honom att glömma,
och jag vill inte att du förstör det.
Få honom inte att minnas,
annars måste jag vidta åtgärder.
Hände det igen?
Du fick en blackout under vårt samtal igår.
Norman,
en sak som terapeuter inte alltid berättar för sina patienter är att ibland,
för att det ska bli bättre, måste de må sämre först.
Jag kan inte göra det osant för dig,
men jag kan se till att du inte svälter.
- God morgon. - Jättegod morgon.
Alex?
- Kan du hjälpa mig? - Visst.
Jag sätter på kaffe.
Vad gör du?
Självporträtt.
Jag behöver luft.
Jag vet inte vem som tyckte det var smart för ett gäng psykopater
att spendera morgonen med att andas in lim.
Fin katt förresten.
- Det är en hund. - Gulligt att du bryr dig.
- Hur går det? - Bra.
Alex Romero som nyligen gifte sig med den lokala motellägaren Norma Bates
- Hej. Där är du ju. - Hej.
På väg till jobbet. Vad har du där?
Jag funderade på att göra nya gardiner
till köket och kanske vardagsrummet.
Har velat det sen jag flyttade in.
Jag tänkte kanske köpa tyget till grossistpris och göra det själv...
Du ska göra gardiner.
Ja, jag brukade göra mina egna kläder i high school.
Det här huset är så häftigt. Jag menar, titta här.
Titta här. Det här blir en jäkla fruktkällare om man får undan allt skräpet.
Jag ville alltid plantera fler fruktträd och konservera frukt.
Det finns så mycket jag vill göra.
Vi kan göra det. Jag hjälper dig.
- Verkligen? - Ja.
Jag kan inte göra gardiner, men jag kan plantera ett träd.
Ja, jag börjar i helgen.
Okej. Jag måste gå, men börja bara tänka på
vilken sorts fruktträd du vill ha,
så köper jag dem och allt annat du behöver.
Okej?
- Alex? - Ja?
- Bry dig inte om det. - Va? Varför?
Det...
Du ska inte lägga pengar på det. Det är inte det jag ville.
- Kom igen. Det är lugnt. - Ja, men det var inte därför jag tog upp det.
Det är så löjligt. Jag har faktiskt inga pengar.
Vi har inte haft nog med gäster
sen de la vägen för att ens gå jämnt ut.
Jag ligger efter med räkningarna,
så det sista jag borde tänka på är renoveringar.
Det är dålig bokföring.
- Norma, varför berättade du inte? - För det är pinsamt.
Jag var så glad när jag visade Norman det här stället.
Jag hade så många idéer om hur man kunde fixa det.
Det är ett fantastiskt hus, och jag bara gav upp det,
men...
Jag känner för att ta mig an det.
Så jag ska börja med gardinerna,
sen kan vi ta det en sak i taget.
Det är ingen brådska. Okej?
Jag vet att affärerna går bättre till våren, och detta...
Vad gör du?
Minns du dagen då jag berättade att jag gömt en massa pengar här?
Ja.
Det hade jag faktiskt.
Öppna det.
Var fick du tag på dem?
Det var Bob Paris rymningspengar.
Nej, jag kan inte göra det.
Det skulle hjälpa mig, för jag vet inte vad jag ska göra med dem.
De här pengarna hör inte till någon,
och vem vet hur han fick tag på dem?
Jag kan inte komma på ett bättre sätt att använda dem
än att få ut dem i världen igen genom dina händer.
Du har bara haft otur sen du flyttade hit.
Och du förtjänar lite tur.
Tänk på det som en utjämning.
Lite positiv karma.
Snälla ta dem. Det hjälper mig.
Jag önskar att vi bara kunde radera alla dåliga saker som hänt.
Vilken idiot uppfann telefonen?
Hallå?
Hallå, är min mor där?
Ja, hon är här, Norman.
Hej, älskling.
Är allt okej, mor?
Ja. Varför skulle det inte vara det?
Sheriffen är där och svarar i din telefon,
så jag tänkte att du kanske var i fara eller nåt.
Nej, det målade glasfönstret i hallen behövde ersättas,
så han kom bara förbi och hjälpte mig sätta i ett nytt.
Norman?
Mor, jag kommer hem.
Vad menar du?
Jag kommer hem.
Så snart jag kan.
Är det nåt du bara kan göra sådär?
Jag skrev in mig själv frivilligt. Jag kan gå när jag vill.
Va?
Har nåt hänt, Norman?
Nej.
Dylan sa att det gick jättebra för dig.
Tror du inte det vore bra att ge det lite mer tid?
Dr Edwards tycker att jag har gjort stora framsteg
och det är dags för mig att komma hem.
Finns det nån anledning till att jag inte skulle det?
Självklart inte. Jag är bara överraskad.
Det är du säkert.
Jag hör av mig när du kan hämta mig.
Jag vill veta hur det går till att skriva ut mig själv, tack.
Jag är frivillig patient här.
Jag tror det betyder att jag kan åka hem när jag känner mig redo.
Inte direkt.
Det finns regler.
Som frivillig patient vill vi att du skriver vad vi kallar
ett "tredagarsbrev" som formellt ber om din utskrivning.
Sen har vi 72 timmar på oss att utvärdera om du uppfyller utskrivningskraven.
Vad händer om jag bara slutar betala?
Du har redan blivit godkänd
av ditt försäkringsbolag i tre månader.
Min försäkring?
Din styvfars.
Vi fick dra i några trådar för att få dig godkänd
ganska snabbt.
Jag förstår.
Ja, ni har ordnat betalningen med min styvfar.
Jag förstår och uppskattar att ni gjort det.
Alla här har varit så omtänksamma och vänliga.
Men jag kommer åka, så jag går och förbereder pappersarbetet.
- Norman. - Ja?
Har du berättat för dr Edwards om dina önskningar?
Inte än, men jag ska.
Pappa, du förstår inte att jag kan bestämma villkoren!
Det fungerar inte så med henne.
Hon följer inte några regler.
Emma, snälla. Lyssna på mig!
Jag känner henne.
Jag önskar hon var någon annan, men det är hon inte.
Hon tänker att hon har en dotter som kanske inte dör.
Vad det innebär för henne, vem vet?
Men jag garanterar att det handlar om henne, och inte om dig.
Jag tog med lite frukost.
- Vi bråkar om min mor. - Det är inget bråk. Det är en diskussion.
Dylan, du kan backa mig här.
Audrey var en enda röra på sjukhuset, va?
Träffade du min mor?
Dylan, säg åt henne.
Varför berättade du inte för mig?
Jag...
Jag ville inte göra dig ledsen.
Du...
- Du glömde dessa. - Tack.
Så din pappa berättade äntligen att hon kom till sjukhuset.
Förlåt att jag inte berättade själv. Det borde jag gjort.
Men din pappa hade väldigt starka känslor för henne,
och hon verkade...
Hon verkade komplicerad.
Hennes mobilnummer är avstängt.
- Va? - Det var det vi bråkade om.
Han berättade om sjukhuset, jag försökte ringa,
och det var ett automatiskt meddelande.
Typ: "Det här numret är avstängt."
Kanske hon har ett nytt nummer.
Ja, eller så kanske hon glömde betala räkningen.
Eller inte hade råd.
Eller så berättade hon inte för oss att hon bytt.
Jag kan inte hjälpa att hon försökte kontakta mig,
och jag vill träffa henne, men jag vet inte var hon är.
Ja?
Rebecca Hamilton från banken är här för att träffa dig.
Hon säger att hon har dina nya checkar.
Frågade om hon kunde överlämna dem personligen.
Ja det går bra. Släpp in henne.
Det var det jag trodde du skulle svara.
- Hej. - Hej.
- Är du upptagen? - Nej, det går bra. Tack.
Det är kanske ingen bra idé att du dyker upp här.
Jag kom hit på ett officiellt bankärende.
För ert gemensamma konto.
Alex Romero och Norma Bates.
Jag ville också ta farväl.
- Ska du flytta? - Ja.
Jag åker tillbaka till Indiana
för att träffa min mamma som inte mår så bra.
Det finns inget som håller mig kvar här direkt.
Bara så du vet, allt som vi diskuterade
ordnade sig, så tack.
Bra. Det gläder mig. Men jag sa att DEA ringde och frågade om dig.
Du ska nog kolla så de inte behöver dig
innan du försvinner.
Alex, jag måste åka.
Jag ska hem för att träffa min sjuka mor.
Hur de vill se det är upp till dem.
I alla fall,
ta hand om dig.
Norman?
Vad gör du? Vi ska ha terapisamtal.
Jag vill bli utskriven.
Jag skriver ett brev för att förklara mina skäl,
men jag behöver visst ditt godkännande med.
Jag vill åka hem.
Kan vi prata om det?
Klart vi kan, men jag kommer inte ändra mig.
Jag är villig att fortsätta jobba med dig som utomstående patient,
som jag förklarar i mitt brev, men jag måste bara hem.
Du vet att jag har samma mål för dig.
Vi jobbar ihop,
så att du kan återgå till din hemmiljö.
Mina blackouter har faktiskt förvärrats sen jag kom hit.
Säger inte det nåt?
Jo, och jag vet att det är obehagligt, men det är för att vi arbetar på det.
Med all respekt, jag minns inte något av vårt arbete.
Jag vill också påbörja medicinering omedelbart.
- Norman .. - Nej, du sa
att det kan kontrollera blackouterna.
Medicinering är ingen garanti som får dig utskriven.
Och vad händer om du inte gör det?
Jag ger en utsago till domstolen
om att jag tror att du är en fara för dig själv eller andra.
Jag ber bara om att få något utskrivet
som du själv har sagt, kan hjälpa mig.
Vägrar du göra det nu?
Ska jag skriva nåt i brevet om det?
Skriv klart brevet, Norman,
men vi är inte klara med det här.
Hallå?
Norma?
Dylan!
Kom in. Jag gör gardiner.
- Någon där nere gör sylt. - Jag gör det också.
Och jag ska städa källaren efter detta.
Vad är det med alla plötsliga renoveringar?
För Alex hjälper mig att fixa till stället.
Jag är så glad.
Jag har velat i åratal och nu kan jag.
Kan du hjälpa mig, älskling?
Jag har en rolig idé.
Kan inte du och Emma hämta granen med mig i år?
Ni flyttar så snart.
Jag tänkte det kunde vara en fin sak att göra ihop.
Ja, visst.
Det skulle vara fantastiskt.
Okej.
Hur är det med Norman?
Han sa att han ville komma hem.
Det tillåter jag inte. Det går inte än. Han har bara hemlängtan.
Jag ska övertala honom när vi ses imorgon.
- Du kan inte låta honom komma hem. - Det var det jag sa.
Var inte så dramatisk.
Jag måste berätta nåt.
Herregud. Har Emma dött?
Va? Nej. Jösses, Norma.
Nej, jag sa nyss att vi skulle hämta granen.
Just det.
Visste du att Norman hade det här brevet?
Det är till Emma. Från hennes mamma.
Och jag hittade det här häromdagen.
- Var då? - Här inne. I Normans rum.
Vilket konstigt ställe.
Ja...
Låt mig se det.
Tror du att hon gav det till honom när hon bodde på motellet?
- Bodde Emmas mamma på motellet? - Hennes namn fanns i datorn.
Vad försöker du göra? Fånga in mig i en lögn eller nåt?
Varför ljuger du? Varför sa du bara inte
att Audrey bodde på motellet?
Jag ville inte säga nåt
för att kvinnan verkade vara en enda röra.
Hon var instabil. Fiskade efter information om Emma.
Jag ville inte bli inblandad i det.
Vet du vad? Visst.
Men varför hade Norman det här brevet?
Hon försökte ge det till mig också.
Jag ville inte ha det. Jag antar att hon gav det till Norman.
Menar du att de var ensamma tillsammans?
Hon checkade aldrig ut officiellt.
Vad försöker du säga?
- Du vet vad jag försöker säga. - Okej, så säg det.
Säg det högt, för det kommer låta riktigt dumt.
- Norma... - Säg det, Dylan!
Norman har en... Han har en våldsam sida.
Okej? Och jag tror att han gör saker, och han vet inte att han har gjort dem.
Det är en ganska rejäl anklagelse baserat på ingenting.
- Seriöst? Jag menar... - Jag... Okej.
Jag håller med, det är konstigt att det var här inne, men du känner Norman.
Han har så mycket empati. Han försökte nog bara hjälpa henne.
Så jag skulle glömma det om jag var du.
Men du är inte jag, okej?
Och jag bryr mig om Emma, och jag tänker inte bara släppa det.
Okej? Audrey kom förbi sjukhuset
och sen kom hon hit, men nu har Emma
inte hört av henne sen dess, och hennes telefon är avstängd.
Så jag försöker hitta henne.
Okej. Visst. Gör vad du tror du måste göra.
Vaya con Dios.
Visst. Det ska jag.
Och jag skulle inte låta honom komma hem.
Jag sa att jag inte skulle det!
Okej. Hej då, Norma.
Har du börjat med medicinerna?
Ja.
Sover du?
Inte direkt.
Det kommer försvinna.
Du kanske sover mer än innan.
Jag tror jag sover bättre när jag är hemma i min egen säng.
Kommer du sakna att din mamma stoppar om dig?
Det är ett skämt. Spänn av.
Jag är ledsen om du har hemlängtan.
Nej. Jag har inte hemlängtan, Julian. Jag ska åka hem.
- Seriöst? - Japp.
Har dr Edwards skrivit under pappren ännu?
Det kommer han göra.
Nej, det kommer han inte.
Även om han gjorde det, någon som du
du kommer tillbaka hit om en, två månader, max.
Om inte din familj flippar ur
och dumpar dig här innan dess.
"Någon som jag?"
Ja, jag...
Jag vet att du tror att du är annorlunda,
och spelar lugn och snäll,
men du hamnar inte här för att du är normal.
Du har rätt, Julian.
Jag är inte normal.
Men jag är heller inte som du.
Jag kanske är galen som du är, men jag är smart.
Och jag kan ta mig härifrån för att jag vill det.
Jag vet hur jag kan få världen att se mig som normal,
vänlig, snäll, och det kan inte du.
Det är därför du aldrig kommer komma härifrån.
Det är inte att jag inte vill ha hem honom.
Jag trodde bara att terapi tog tid.
Nej, jag tycker inte han är redo att åka hem.
Okej.
Jag tror den här platsen är bra för honom, och jag är glad att du får honom att stanna.
Norma, jag är inte säker på att du förstår.
Norman har rätt att skriva ut sig själv
inom de kommande 48 timmarna.
Enda sättet jag kan förhindra det på är om jag gör en framställan till domstolen
och säger varför han kan vara en fara för sig själv eller andra.
Han är inte våldsam.
Jag använde inte ordet "våldsam".
Jag är orolig för hans blackouter.
Är de bättre?
Tyvärr kan jag inte diskutera det med dig,
men, om du är orolig,
då kan du också göra en framställan till domstolen.
Ta vårdnaden för Norman.
Få honom intagen mot hans vilja.
- Så du vill att jag ska vara skurken? - Nej, jag ser inte på det så.
Jag ger dig bara alternativen.
Nej. Jag kan inte göra det mot Norman. Jag tänker inte gå bakom ryggen på honom.
Skulle det hjälpa om jag pratade med honom?
Jag vore tacksam om du försökte.
Skulle du kunna, vore det passande för dig
att ge mig några tips?
Självklart. Det gör jag gärna.
Northern Rose Apartments.
Ja, hej. Jag försöker nå en av era hyresgäster, Audrey Decody?
Vilket sammanträffande. Det gör jag med.
Vem är du?
Jag är en kusin.
Jag försöker bara nå henne gällande några familjeproblem.
När du hittar henne, säg att hon kommer ha
juridiska problem med, om hon inte hostar upp
de fyra månaders hyra hon är skyldig mig,
plus flyttkostnader.
Flyttkostnader?
Ja, hon blev officiellt vräkt för en vecka sen.
Jag anlitade en flyttfirma för att få bort skräpet.
Vad lämnade hon efter sig?
Allt.
Letar du lägenhet? Annars har jag saker att göra.
Nej, det är bra. Tack.
Vad gör du här, mor?
Jag kan inte åka än.
Det är en vänteperiod. Jag sa att jag skulle ringa dig.
Jag vet. Jag är inte här för att hämta dig.
Jag är så stolt över dig.
Jag är så stolt över arbetet du gör.
Och...
Men även om jag vill ha hem dig...
Jag tänkte att det vore värt det om du gav det mer tid.
Och vi hade sån tur som fick in dig här.
- "Vi"? - Vi. Ja, "vi".
Vi. Du och jag. Vi.
Du vet...
Dr Edwards är en så bra läkare,
och...
Och jag vet att du har arbetat hårt,
men riktig förändring tar tid,
och om du bara arbetar med honom lite längre,
så blir du så mycket starkare när du väl kommer hem.
Okej? Det är väl logiskt?
Det är det.
Jag undrar bara, mor, är det din idé eller din makes?
Jag förstår precis att nygifta ofta vill ha egen tid.
Är det så? Om jag kom hem nu, är jag i vägen för er smekmånad?
Jag vet inte vad du pratar om, Norman.
Skäm inte bort dig genom att ljuga för mig.
Okej.
Ja.
Okej.
Det är inte som det ser ut. Norm... Det är inte vad du tror.
- Okej, jag gjorde det för sjukförsäkringen. - Jag tror dig inte.
Norman, nej. Pineview är dyrt.
Du behövde hjälp, och jag gjorde det åt dig.
- Han svarade i vår telefon. - Ja.
Han var i vårt hus. Har du legat med honom?
Vad pratar du om?
Jag kan inte tro att du frågar mig det.
Jag kan inte tro att du gör det.
Titta inte på mig så. Jag står inte ut. Sluta!
Jag gjorde det för försäkringen. Jag lovar, Norman.
Det är allt. Han är en offentlig person.
Det måste se äkta ut. Det är allt det är. Jag lovar.
Jag älskar dig.
Allt jag har gjort, har jag gjort för dig.
Du är mitt barn. Du är min prioritet.
- Bevisa det då. - Hur? Va?
Låt mig komma hem.
Jag...
Men jag...
Jag tror inte att det är det bästa för dig.
Snälla, mor.
Snälla, jag har gjort allt du bad om.
Jag kom hit, jag stannade,
jag försökte och jag har gjort framsteg.
Doktorn säger det med.
Jag tar mediciner, och fortsätter träffa dr Edwards.
Jag kan bara inte stanna här. Jag vill vara hemma med dig.
Jag måste komma hem, mor.
Snälla. Snälla låt mig komma hem.
Snälla.
Okej. Självklart, du får komma hem.
Jag är så ledsen.
Du får komma hem.
Tack.
Jag fortsätter träffa dr Edwards, jag lovar.
Det var så jag visste att din mamma bodde på motellet.
Jag letade upp hennes hyresvärd,
hon sa att hon inte hört av din mamma,
och att din mamma var skyldig typ fyra månaders hyra,
så de var tvungna att göra sig av med hennes saker och vräka henne.
Har du läst detta?
Jag tror att
det verkar som hon vill lära känna dig och göra ett försök.
Det står att hon vill berätta varför hon åkte.
Det betyder att hon faktiskt vill berätta
hemska saker om min pappa.
Är du säker?
Allt du fick reda på om den avstängda telefonen.
Hyresskulden. Det går ihop.
Hon är pank.
Hon ville få oss att tycka synd om henne så att vi skulle hjälpa henne.
Hon gjorde det när jag var liten, tills min pappa slutligen bad henne dra åt helvete.
Jag kan inte fortsätta låtsas som om jag inte minns det.
Hon är ingen speciellt god människa.
Jag är en sån idiot.
- Nej. - Nej, det är lugnt.
Jag behöver ingen som inte vill ha mig.
Jag vill ha dig.
Jag älskar dig.
Syster Penny sa att jag kunde få 10 minuter till.
Det är okej.
Jag ville bara prata med dig.
- Får jag? - Självklart
Jag känner att jag är skyldig dig en ursäkt.
Varför?
Du är smart. Du är begåvad.
Du kan förstå mer än många av mina andra patienter,
och därför tror jag att jag pressade dig för hårt.
Nej, jag...
Det är okej. Jag tror inte du gjorde det.
För ett par dagar sen kände jag att vi var överens.
Vad ändrades för dig?
Inget ändrades.
Jag tror bara att jag skulle ha det bättre i min hemmamiljö.
Är du rädd för att åka hem?
Nej. Självklart inte.
Jag känner mig redan lugnare på medicinerna.
Okej, så du är lugnare,
men om blackouterna fortfarande sker?
Jag vet vad du gör.
- Vad gör jag? - Du försöker skrämma mig.
Tycker du inte du borde vara rädd, Norman?
När du har dessa blackouter, blir du en annan person,
Norman, du rör dig annorlunda.
Du pratar annorlunda. Du upplever världen annorlunda.
Du har annorlunda impulser.
Om det hände mig så skulle jag vara rädd.
Men jag är inte du.
Nej. Du, Norman, är en vänlig,
känslig, empatisk, intelligent person.
Du tar avstånd för den versionen av dig
inte har kunnat navigera i din värld.
Känner du att du har arbetat för att ändra det?
Jag vet inte!
Vill du att jag ska erkänna att jag är rädd?
Ja, jag är rädd.
Jag gillar inte att jag inte minns. Jag gillar inte att jag försvinner.
Men jag är också glad.
Glad att jag tar medicinerna.
Jag hoppas det hjälper och mest,
framför allt annat, är jag så glad att jag har dig.
Jag vill inte förlora dig, dr Edwards.
Jag vill inte åka härifrån och inte ha dig som tar hand om mig.
Men tror du inte det är möjligt att jag kanske gör större framsteg
om jag är nära den som får mig att känna mig hel,
komplett och säker.
Med dig, och med henne, tror jag verkligen att jag kan bli bättre.
Det gör jag faktiskt.
Kan du bara ge mig den här chansen?
Okej.
Tack.
Vi börjar med tre gånger i veckan.
- Tre. - Självklart.
Jag hjälper dig, Norman.
Jag lovar.
Jag skriver ut dig.
Tack, dr Edwards.
God natt, Norman.
Överraskning!
- Du har köpt en tv. - Ja! Till dig.
Okej, visst, den är till oss.
Vadå? Kom igen.
Du har ingen ordentlig i hela huset,
och du gillar gamla filmer.
Jag tänkte du skulle gilla att se bilden,
jag köpte en 60-tummare, och ett par av dessa.
Vad är det? Vad är det för fel?
Jag träffade Norman. Jag sa att han kunde komma hem.
Varför gjorde du det?
För att han är mitt barn, och han vill verkligen komma hem,
och han sa att han skulle arbeta vidare med dr Edwards.
Pineview är inte nära.
Så jag får köra honom.
Tack för att du pratade med mig.
Alex, snälla. Var inte arg på mig. Snälla?
Du får inte vara arg. Jag tål det inte.
Jag tål inte... Snälla, var inte arg.
Snälla?
Jag kunde inte säga åt min son att inte komma hem.
Han var desperat. Han bad mig. Han är min son.
- Vad kunde jag göra? - Nej, jag förstår.
Han visste vi var gifta. Det är en del av det.
Han var så sårbar. Så rädd.
Jag fick säga att det bara var för försäkringen.
- Norma. - Jag vet att det är dumt
men jag kunde inte berätta i stunden.
Jag var rädd det skulle förstöra de framsteg
han gjort, så jag berättar...
Snart. Okej? Men inte direkt.
Jag har förstört allt.
- Nej. - Jo, det har jag.
Du köpte en stor och fin tv.
Jag bara förstörde allt.
Nej, det har du inte.
Du gjorde vad du trodde var det rätta, okej?
Du är en mor. Det är inte jag.
Jag har aldrig varit förälder.
Vi ska ta oss genom detta. Okej? Och jag ska hjälpa dig.
Och jag ska hjälpa Norman.
Han har aldrig haft en bra manlig förebild i sitt liv.
Han bara... Han behöver vänja sig.
Okej? Du gjorde rätt.
Han är din son. Jag vill inte vara i vägen.
- Verkligen? - Ja.
Okej? Vi ordnar det.
Jag älskar dig.
- Är du redo, Norman? - Ja.
Kom.
Välkommen hem, Norman.
Tack, mor.
Swedish